![](https://autonomija.info/wp-content/uploads/2022/06/Dragan-Bursac-2-modified-1024x880.jpg)
Čuli ste tu strašnu vijest, Mladen Dulić, mladić iz Laktaša, izvršio je samoubistvo, nakon što nije mogao da istrpi pritisak javnosti zbog ismijavanja koje je pretrpio na razgovoru za posao.
Podsjećam, radnik benzinske pumpe Gligić iz Laktaša, ismijavao je dvadesetdvogodišnjeg mladića koji je tražio da ispuni obrazac za „prijavu za posao“. Snimak ponižavanja je osvanuo na društvenim mrežama.
Zlostavljač je samo prst na obaraču svih nas
Mladen je kazao „ne mogu ja ovo izdržati“ i oduzeo je sebi život.
Možete li zamisliti šta se dešavalo u djetetovoj glavi i duši, kakav je to silni pritisak osjećao, e da bi digao ruku na sebe? Možete li se empatički staviti u kožu mladića Mladena u njegovim zadnjim momentima i pojmiti pakao koji je prolazio zbog zlostavljanja?
E to bi bio put i putokaz za sve nas u društvenom iscjeljenju.
A, šta se desilo nakon toga?
Naravski, u licemjernom kolektivnom piru, u kome se zaboravlja i dijete i tragedija i njegova porodica, plebs je iz vlastitog bijesa tražio krivca na mrežama, zahtijevao virtuelnu (i realnu osvetu) zbog ovog strašnog događaja. I ne samo to, iskala se krv porodice radnika na pumpi.
A, to neće vratiti svijetlog i čestitog mladića Mladena, koji je samo tražio posao i koji je zbog sajberbulinga digao ruku na sebe!
To neće promijeniti stvar ni najmanje. Upravo suprotno!
Pumpadžija iz Laktaša, koji se sprdao sa djetetom, posljednji je čavao u lijesu naše ljudskosti, odnosno neljudskosti i taj svijet je ujedno je i svijet ogledala u kome sebe i svoje postupke predstavljamo u ovakvim trenucima.
Ako tražimo krv porodice radnika na pumpi Veljka Trišića, kako se mi to tačno razlikujemo od njega? Ili smo svi zajedno dio paklenog bratstva u kom se samo čeka posljedica, e da bi se javila osveta.
O uzrocima niko ništa. Nikad, niko ništa!
Mladić je tražio posao. I bio je odbijan. U svojoj čahuri, daleko od svih nas dušebrižnika, od svih nas koji smo iznad situacije borio se na svoj način za koricu kruha u ovom surovom svijetu, u ovoj nakaradnoj podjeli snaga, računa, moći i bogatstva gdje jači uvijek (bez posljedica) tlači.
I nikog pored njega da mu pomogne, kad mu je pomoć bila potrebna. Nema tog vajnog društva osim u sintagmi da je „zakazalo“. Nema tog sistema koji brani Mladena i svu ostalu zlostavljanu djecu PRIJE suicida. Nema nas u konačnici kao ljudi.
A, kakvi smo to mi?
Digitalna rulja je krenula istim jezikom kojim su i nasrtljivci išli na pokojnog Mladena, na porodicu narečenog radnika sa pumpe. Tražila se krvna osveta, tražilo se „oko za oko, zub za zub“. Jednom rječju, sva ta masa je pojasnila sebi i svijetu na najplastičnijem primjeru kako je izgledao buling koji je Mladena poslalo u smrt.
A, narečeni Trišić, koji se bez trunke srama, stida i empatije sprda sa dječakom koji bi da radi, ponavljam, samo je vrh ledenog brijega. On je samo vrh prsta na orozu pištolja koji je kreiran od svih nas.
Šala ili zlostavljanje, zaključite sami
Da, da baš svih nas!
Pazite sad ovo. Pazite kako čitavu situaciju objašnjava vlasnik benzinske pumpe Živojin Glišić:
„Momak je ranije radio na nekoj pumpi pa je dobio otkaz nakon šest mjeseci. Sve je išlo na neku šalu, ali sada je to nažalost skroz drugačije. Radnika koji je kod mene radio i koji je momka snimao sam otpustio. Oni su se znali, točio je tu gorivo, ali kako je to sve ispalo ja ne znam, sve je išlo na neku šalu…“
Sve je išlo na neku šalu, kaže. Ključna rečenica koja pojašnjava buling, sajberbuling, žrtvu i predatora. Predator se uvijek navodno šali, uvijek je to bezazleno i od žrtve neshvaćeno ili preuveličano. Nekako je stalno riječ o nečemu što žrtva ne može da shvati, zar ne? A zapravo, predator, silovatelj, ubica, nasilnik, pedofil, zlostavljač…uvijek igraju na tu perfidnu kartu „neshvaćenosti“ ili „šale“. Ali, samo kad budu uhvaćeni i razotkriveni. Šalio sam se, nisam mislio na to ili nisam mislio baš tako, e to je njihova mantra.
O ne, ne da se nisu šalili, nego su mislili baš tako i sprdali su se ciljano i namjenski baš onako kako je to žrtva doživjela. A njihove tzv. šale su imale samo jedan jedini cilj, poniženje žrtve i ništenje iste ko ličnosti. E to je isto radio i pomenuti Trišić, koji je bio ponavljam (samo) zadnji zlostavljač u nizu i povod samoubistva Mladenovog.
Ali, svima nama nema spasa dok moćnici, zapravo bilo ko sa pozicije sile ZAKONSKI ne odgovara za zlostavljanje – od onog verbalnog, preko sajberbulinga do fizičkog zlostavljanja.
Društvene mreže samo su ogolile zlo u kome živimo i u kome se krećemo, a mladić Mladen, kao i mnogi drugi prije njega i, na žalost poslije njega, ostaće samo dio crne statistike.
Jer je takvo društvo, jer je takav sistem, jer je takav u konačnici nakaradani svijet.
Pa onda, kad se ovako postave stvari, teško da ćemo da se probudimo. Jer buđenje mora biti kolektivno i mora početi odmah.
A Mladen Dulić, mladić koga više nema? Tek statistika ili gorka opomena za sve nas? I šta je na koncu s hiljadama djece na ovim prostorima, koja prolaze kroz istu agoniju baš u ovom momentu dok čitate tekst? Šta je sa hiljadama onih koji su zlostavljani na poslu, u školi, na fakultetu, u kući, od strane tutora, roditelja, poslodavaca, od strane sistema na koncu konaca koji svaki trn pokazuje da se ne razlikuje od zlostavljača ni najmanje i koje je zapravo uzor za zlostavljače?
Kažem vam, do nas je, a pumpadžija iz Laktaša je tek zadnja domina u našoj sramnoj kolekciji licemjerja, lijenosti i nerada.
A tebi Mladene vječni mir, spokoj i praštaj nam svima iz nekog boljeg svijeta!