Nisam jugo-nostalgičar, ja sam jugo-futurista,... jer jugoslovenstvo je jedina alternativa, poručuje selektor Filmskih krugova
Kanda je u današnje vreme negde ozbiljno zapelo diljem naše nekadašnje domovine Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije, te bi, stoga, istine i budućnosti radi, tu valjalo mnogo šta prošešljati i propitati. Ovu tvrdnju i postulat – osim mnogobrojnih njenih nekadašnjih građana i njihovih potomaka, te dobronamernih, iskrenih i s pravim diplomama i znanjem potkovanih ekonomista, sociologa, psihologa, istoričara, kulturologa, muzičara, pesnika, umetnika, majstora, sportista … – u svoja dela ugrađuju i autori dokumentarnih filmova, koji poslednjih godina aktivno stvaraju na teritoriji ex YU. Upravo to nam kazuje i pokazuje i novouspostavljeni prateći program ovogodišnjeg 69. Sterijinog pozorja “Filmski krugovi”, koji pred publiku donosi selekciju dokumentarnih filmova koji se bave YU nasleđem i propitivanjem YU identiteta.
Selektor Filmskih krugova je Aleksandar Reljić – naš kolega, novinar, višestruko nagrađivani filmski stvaralac u oblasti dugometražnih dokumentarnih filmova, član Nezavisnog društva novinara Vojvodine, među Novosađanima od milošte zvan Relja Beta.
-Ne da je u našim novonastalim državama strašno zapelo, negde se ušančilo, već trideset godina je nepromenjeno i ne pomera se s mesta. U poslednje vreme čak, svedoci smo, svi mi idemo i u nazad, u gore, u lošije! A to loše obeležava današnji aktuelni trenutak u međusobnim odnosima na prostoru nekadašnjih jugoslovenskih republika i pokrajina – smatra Reljić .
Revijalna selekcija “Filmski krugovi” pokazaće i koliko se danas autori u regionu interesuju i bave temama problematike jugoslovenskog nasleđa, koje u main stream krugovima bivših republika nisu popularne, a često su i nepoželjne. Dugometražni dokumentarni filmovi prikazaće na najbolji način tendencije u dokumentarnom filmu, koje se bave SFRJ temama, sa osvrtom na aktuelni društveno-politički, ekonomski i kulturni kontekst post-jugoslovenskog prostora.
Filmski uspesi Aleksandra Reljića
Aleksandar Reljić, Novosađanin, rođen 1974. u Beogradu, autor je brojnih dokumentarnih filmova koji su se bavili temama kulture sećanja, ratnih zločina, zaštite ljudskih prava, ksenofobije i sl. Posebno se bavio temama stradanja u Drugom svetskom ratu kao i ratovima na prostoru bivše Jugoslavije.
Na sam dan otvaranja 69. Sterijinog pozorja u Novom Sadu, u Beogradu na Međunarodnom festivalu dokumentarnog filma Beldoks, premijerno se prikazuje Reljićev film „Novosadsko sećanje“, film o Novosadskoj raciji, koji neguje kulturu sećanja i dira i uzburkava politički aktuelni trenutak
Reljić vodi novosadsku produkciju „Core Dox“, osnovanu 2019. sa kojom je do sada snimio tri nagrađivana dugometražna dokumentarna filma – „Proces Sandžak“, „Do daske“ i „Mamula All Inclusive“, u koprodukciji sa partnerima u zemlji i regionu.
Njegov film „Unuk (Enkel)“, koji se bavi temom Holokausta, banalnosti zla, ali i praštanja, dobio je veliki broj domaćih i stranih priznanja i bio nominovan za Najbolji evropski dokumentarni film godine 2018. na festivalu Prix Europa u Berlinu. Zaposlen je u Dokumentarno-obrazovnom programu Radio televizije Vojvodine.
-Dokumentarni film se toliko razvio u poslednje dve decenije, da osvaja svet na svim prestižnim svetskim festivalima, zbog činjenice da je sredstvo koje precizno čita naše posleratne i tranzicijske traume, kao i fenomene istorijskog revizionizma, prema nečemu što je bio naš jugoslovenski identitet. Dokumentarni film zajednički diše na post-YU prostoru. Mi se i dalje bavimo, u 70 odsto dokumentarnih filmova, u političkom, ekonomskom, kulturološkom smislu, posledicama raspada SFRJ, opterećeni smo tim raspadom, mori nas to nasleđe krvavog pira. U tom smislu se i mlađe generacije vraćaju toj temi, one istražuju YU identitet. Zbog toga je bilo nužno prikazati tu našu zajedničku scenu, a stvar nazvati pravim imenom – dokumentarni filmovi sa YU identitetom. Kada pogledamo naš zajednički, današnji aktuelni trenutak i ako smo iskreni prema sebi i sadašnjosti, videćemo da se od pre 30 godina gotovo ništa nije promenilo. Nedostaje nam istine i realnosti, a mi i daje „tovarimo“ istu lošu priču – negiramo ratne zločine, zagovaramo nekažnjavanje ratnih zločinaca, veličamo kriminalce i dopuštamo da postaju “elita” i model, podstičemo agresiju i mržnju, nacionalizam nazivamo patriotizmom, još uvek čuvamo Kosovo, a izgubili smo ga … Mi i dalje živimo proces raspada Jugoslavije i to je razlog što mnogi stvaraoci propituju ta YU obeležja, taj YU identitet. Svi mi danas, na žalost, na svojim leđima, umu i dušama, u svojim svakodnevnim životima osećamo to šta je bilo juče – mori nas taj krvavi pir od pre trideset godina – kaže Reljić.
Filmovi koje je selektor Reljić izabrao, prikazuju period od početka stvaranja socijalitičke Jugoslavije, preko borbe za njenu nezavisnost, značaja u svetu kao lidera Pokreta nesvrstanih i zemalja trećeg sveta, bezbrižnost toga vremena, zatim sistema socijalističkog samoupravljanja i na kraju krvavog raspada, suočavanja sa prošlošću, pa sve do žala za domovinom, zavičajem iz kojeg su mnogi bili prisiljeni da pobegnu.
Pred publikom će biti filmovi: „El Shatt – nacrt za utopiju“, autora Ivana Ramljaka, „Jedna žena, jedan vek“, Želimira Žilnika, Mila Turajlić „Filmske gerile – Scene iz Fonda Labudović“ (premijera), „Tvornice radnicima“ hrvatskog reditelja Srđana Kovačevića, „Pomračenje“ Novosađanke Nataše Urban i film „Koreni“ koji na veliko platno donosi Tea Lukač.
Pored ovoga, premijerno će biti prikazan i performans Mile Turajlić, u kojem će nas kroz svojevrsni VJ set suočiti sa arhivskim materijalima o zaboravljenim političkim narativima zalaganja za slobodu, ravnopravnost naroda u svetu, antikolonijalizam…
Kako sam postao JA
-Moj drug iz detinjstva Borko Stefanović i ja bili smo jako naloženi na istoriju, borbu Indijanaca i kauboja, bili smo uvek na strani poniženih i uvređenih koji se bore za slobodu, jednakost i pravdu! Ozbiljno smo se ložili!
I danas se nesmanjenom žestinom borim i ložim!
U osnovnoj školi bili smo „vukovci“. Jednom je Borko rekao da on jeste lider, ali da svi mene slušaju. Pita nas jednog dana Rada Obradović: Šta ćete biti kad porastete? Borko: Ambasador! Ja: Novinar! Pre toga „postali“ smo pankeri. Već devedesetih smo osnovali bend “Generacija bez budućnosti”, a još nema rata, “samo” kriza, naziralo se strašno… Uvek sam imao svoj sopsteni concept. U tom trenutku, iz te priče možeš samo dve stvari – da postaneš ili političar, ili novinar! Te 1992. imao sam osamnaest godina. Kasnije sam, dok sam bio u vojsci, komandantu broda rekao da ne može da viče na mene.
Foto: Slobodan Šušnjević
Ključni likovi mog života: Ilija Vuksanović, moj očuh, koji je u velikoj meri uticao na moj društveno politički inat. Imao sam dva oca Slobodana i Iliju i ta privilegija je uticala na moju lakoću življenja. Mama Anica je uvek sve razumela i bila najbolja sekretarica moje lične male redakcije. Pera Petrović, novinar, tada glavni urednik Nezavisnog građanskog lista bio je moj prvi urednik, koji je maestralno odreagovao na moju prvu novinarsku glupost i naučio me je kako da odgovorim na prvo od 5 W – ko. Vest je kad uvek napišeš puno ime i prezime, ne nadimak, ništa ne skrivaš.
Setim se tog mog puta na kome sam postajao JA, svakodnevno, dok gledam moju pametnu, lepu, tvrdoglavu ćerku Miu, naročito dete, uspešnu sportistkinju, veslačicu – gura i srlja i mašta i radi i zna šta hoće, a, hoće sve …
–Nisam jugo-nostalgičar, ja sam jugo-futurista, koji zajedno sa kolegama sa prostora SFR Jugoslavije, propituje taj YU identitet, jer zna da su mržnja i netrpeljivost, koje danas živimo posledica procesa raspada te naše Jugoslavije. Mnoge moje kolege su mladi ljudi, koji se nisu rodili u toj zemlji, ali na svojoj koži i u svom okruženju danas osećaju posledice jučerašnjih ratova. Ja ne mogu sveobuvatno i precizno da iskažem kako to mladi autori iz sveta dokumentarng filma tačno vide, ali znam, vidim i osećam da svi mi vidimo, osećamo i propitujemo. I zato sam, čim sam dobio poziv Sterijinog pozorja i cenjenog Mikija Radonjića, odmah imao u glavi taj koncept selekcije. Scena YU dugometražnog dokumentarnog filma postoji i vrlo je primetna i prepoznatljiva i to je nepobitna činjenica. To saznanje, baš kao i ta moja utopijska ideja o Jugoslaviji, jer jugoslovenstvo je jedina alternativa, meni pomaže da udišem vazduh na ovim zatrovanim prostorima. Možda nema mesta nadi za YU državom, ali za bogatim, sadržajnim, te bliskim bratskim i pristojnim komšijskim odnosima u svemu čega se dotaknemo, sasvim sigurno – da – uveren je jugo-futurista Reljić.
Ovaj veb sajt koristi kolačiće da bi unapredili iskustvo korisnika. Molimo Vas da se upoznate sa uslovima i pravilima korišćenja. Pretpostavljamo da je to u redu za Vas.
This website uses cookies to improve your experience while you navigate through the website. Out of these cookies, the cookies that are categorized as necessary are stored on your browser as they are essential for the working of basic functionalities of the website. We also use third-party cookies that help us analyze and understand how you use this website. These cookies will be stored in your browser only with your consent. You also have the option to opt-out of these cookies. But opting out of some of these cookies may have an effect on your browsing experience.
Necessary cookies are absolutely essential for the website to function properly. This category only includes cookies that ensures basic functionalities and security features of the website. These cookies do not store any personal information.
Any cookies that may not be particularly necessary for the website to function and is used specifically to collect user personal data via analytics, ads, other embedded contents are termed as non-necessary cookies. It is mandatory to procure user consent prior to running these cookies on your website.